SEDEM LET V TIBETU
Zakaj si takšna?!
Zakaj vedno nastane problem?! To je dobro vprašanje.
Bi rada šla domov? Želiš, da se vrneva?
Da! -To je Himalaja!
Kako dolgo že govorim o Himalaji?
Kako dolgo? -Predolgo.
Horst, mi boš pomagal, ko prispemo?
Da, seveda. -Ingrid, nehaj!
Dajva to izkoristiti na najboljši možni način.
Kje je ta idiot, ki bi naju moral pričakati?
Odmaknite se!
Gospod Harrer.
Vaše karte so pri meni.
Zamujam. Pospremite me do vlaka. -Ne, ne razumete.
Jaz sem Peter Aufschnaitzer. Jaz vodim odpravo.
Kako ste? -Glejte našo zvezdo!
Gospod Harrer?
Hotel bi povedati, gospod Harrer, v imenu Reichsportfürerja,
da smo počaščeni, ker imamo v ekipi tako velikega nemškega heroja.
Hvala, vendar sem Avstrijec.
Da, vendar sem prepričan, da boste kot pomembnen član
Nacional-socialistične partije ponosni, ko boste zapičili
zastavo naše države na vrh Nanga Parbata, ko ga boste osvojili.
Hans Lobenhoffer.
Lutz Chicken.
Še slika z vašo ljubko ženo.
In gospodom...
Horst Immendorf. Družinski prijatelj. Slikanje ni potrebno.
Kdaj pride naraščaj, gospa Harrer?
Približno takrat, ko bo moj mož prispel do prvega tabora.
Hvala vam.
Zakaj ne poveš celi smrdljivi državi o najinih problemih?
Vkrcal se bom na ta vlak. Želiš še kaj povedati?
Dobro.
Pojdi. Odidi.
Vidiva se čez štiri mesece.
Skrbi zanjo, Horst. -Bom, Heinrich.
Potovali bomo več kot 8000 kilometrov.
Ko bomo prišli v Indijo, bomo krenili proti Himalaji
in devetemu najvišjemu vrhu na Zemlji, Nanga Parbatu.
Nemci ga imenujejo "Unserberg", Naša gora.
Pred nami so ga štiri nemške odprave poskušale osvojiti.
Brez uspeha.
Enajst alpinistov je izgubilo življenja v viharjih in plazovih.
Zdaj je osvojitev Nanga Parbata narodna obsedenost.
Stvar nemškega ponosa.
29. julij 1939.
Postavili smo že četrti tabor na višini 6700 metrov.
Nad nami je ledenik Reklak in ledenik, težek za vzpenjanje.
Otrok je zdaj star najmanj mesec dni.
Bil sem tako zmeden in raztresen.
Ne morem se vzpenjati s svojo običajno sigurnostjo.
Si v redu?
Sranje!
Si v redu? -Naj se spustimo?
Izgubil sem dereze.
Nadaljujte.
Vreme se slabša. Morali bi se privezati.
Si se poškodoval? -Samo praska. Jaz bom vodil.
Kamenje!
Pazite se tam spodaj!
Drži me!
Me držiš?
Drži me!
Moral bi mi povedati, da je rana tako grda.
Naj jo pogledam. Lahko bi jo zašil.
To ni tvoj problem.
Pravzaprav, to je moj problem.
To je moje življenje. -Kaj?
Če skrivaš težko poškodbo in ogroziš moje življenje,
potem to je moj problem.
Ne, sam si ogrozil svoje življenje. Jaz sem ga rešil. Zato umolkni!
Prosim te, ni na tvojem, da...
Utihni!
Ko se naslednjič zlažeš o svoji poškodbi, Heinrich,
izpadeš iz ekipe.
Samo poskusi!
4. avgust, tabor pet. Minilo je nekaj hudih neviht.
Ostali člani ekipe so nervozni zaradi plazov,
zato mirujemo že več dni.
Aufschnaitzer bi moral izkoristiti obdobje nizkega pritiska za postavitev visokega tabora.
Toda on se ne strinja z mano. Bedak.
Ostale izgleda ne moti, da sedijo tukaj in čakajo...
upajoč... ne počenši ničesar.
Toliko časa za izpraševanje samega sebe... ni dobro.
Začenjam misliti, da je bila cela odprava napaka.
Bežite! Plaz! Umaknite se!
Pustite vse!
Spusti to!
Dol gremo, zdaj!
Če so se ustrašili, jih pošlji dol v tabor dva.
Sam se lahko povzpnem. Vedno dajte možnost najboljšemu!
Hoče reči, da je on najboljši.
Daj mi dve šerpi. Do noči bom postavil tabor šest.
Jutri pa grem do konca!
Nazaj se vračamo kot ekipa! -Zaslužil sem si ta vrh!
Hočem ta vrh! -Kot ekipa! To je ukaz!
To je ukaz! Ukaz!
Za mano!
Slika Dalai Lame. Za zaščito.
Vzemi jo. Sahib. Zaščitila te bo.
Ne, meni to nič ne pomeni.
Dalai Lama! Slika Dalai Lame!
Vzemi jo, sahib.
Dobra zaščita zate!
Dober dan, gospod Harrer.
Upajmo, da se bodo Nemci umaknili iz Poljske
prav tako hitro, kot ste se vi z vaše gore.
Prihranilo vam bo čas v zaporu.
Kaj je to? Kdo ste vi?
Žal mi je, toda aretirani ste. -Pod kakšno obtožbo? Neuspela osvojitev vrha?
Bojim se, da ne gre za to.
Vidite, objavljena je vojna med vlado Njegovega veličanstva in Nemčijo.
Zato so vsi sovražni vsiljivci na ozemlju britanskega imperija zdaj vojni ujetniki.
Stoj ali streljam! -Roke kvišku!
Ne, ne razumete! Jaz sem Avstrijec! Alpinist!
Nobene zveze nimam z vašo neumno vojno!
Sam lahko hodim. To je žalitev!
Mislite, da imate zadnjo besedo, a se motite!
Svinje! Vsi ste svinje!
15. oktober 1939.
Ko smo prišli v taborišče za ujetnike, sem si obljubil,
da bom ležal zraven Ingrid še pred poletnim solsticijem prihodnjega leta.
Himalaja je točno pred nami.
Lahko bo pobegniti in se izgubiti v gorah.
Moj četrti poizkus me ni privedel bližje cilju.
Kako daleč si tokrat prispel?
Vse, kar sem dosegel, je določena sumljiva popularnost med zaporniki.
Če bi le moje roke lahko izrazile, kar mi leži v srcu.
Sem slišal, da stražarji pošiljajo tvoja pisma.
Da.
Bi poslal tole? -Mhm.
Hvala.
Hej, Heinrich, si prebral tole knjigo?
Nalašč zate.
Moramo govoriti s tabo. -O čem?
O tem.
Impresivno. Kdaj nameravate oditi?
Po sezoni monsunov. Pa ti?
Vidim, da ste izbrali mojo pot. Skozi Tibet.
Nekoliko tujcev, ki so poskusili, se ni nikoli vrnilo. Zato, srečno!
Bi šel z nami? -Zakaj?
Kljub vsemu si tukaj avtoriteta glede pobegov iz zapora.
Prav bi nam prišle tvoje izkušnje. -Prosim, prosim, prosim.
Prenehajte s to ponižujočo šarado.
Po vsakem tvojem pobegu se patrulje podvojijo ali potrojijo.
To ostalim zelo otežuje življenje.
Raje potujem sam, toda hvala, ker ste mislili name.
Poštar je prišel.
Dragi Heinrich!
Prosim te, podpiši priložene ločitvene papirje in jih pošlji mojemu advokatu.
S Horstom se bova poročila, čim bo ločitev veljavna.
Kar se tiče tvojega pisma, da.
Tvoj sin, Rolf Harrer, se je rodil, ko si se vzpenjal na goro.
Zdaj ima dve leti in Horsta kliče očka.
Ko bo dovolj star, mu bom povedala,
da je njegov pravi oče izginil v Himalaji.
Tako bo najbolje, glede na to,
da si nisi nikoli želel otroka.
Nepotrebno je reči, da nimam namena
"razrešiti najinih razlik", kakor si predlagal.
Razrešile so se tistega trenutka, ko si zapustil Avstrijo.
Žal mi je, da si ujet v Indiji.
Upam, da se bo ta grozna vojna kmalu končala. Zaradi vseh nas.
Ingrid.
Z vami grem.
To je vaš načrt?
Po mojem skromnem mišljenju, je to smešno.
Ker si tako skromen, ne bomo zahtevali tvojega mišljenja.
Odvij karte. Obrni se.
Bodi z hrbtom proti izhodu. Odvij karte!
Nadaljuj z govorjenjem. Čakaj na moj signal.
Pot je čista. V redu.
Odpri vrata!
Poskrbi za to. Odpri vrata.
Naprej nadaljujem sam.
Zato, srečno!
Prvi pobeg iz taborišča za ujetnike, 18. november 1939.
Rolf Harrer... je star tri mesece in pol.
Moj trideseti rojstni dan, 6. julij 1941.
Rolf Harrer... ima točno leto, 11 mesecev in 26 dni.
Zadnji beg iz Dehra Duna. Rolf Harrer...
Severna Indija.
Vzemi dve in se naspi. Zjutraj ti bom izstavil račun.
Kaj ti delaš tukaj?
Zelo sem te pogrešal. Hotel sem te obiskati.
Kaj je bilo z ostalimi?
Italijane so ujeli blizu Nelanga.
Lutz in Hans sta zbolela in se morala vrniti.
Žal mi je, da to slišim. -Srce se ti lomi.
Lahko računam na tvojo velikodušnost in tukaj prenočim?
Kar izvoli.
Hvala. Zelo ljubeznivo s tvoje strani.
Dobro. -Kaj še imaš tu?
Orkester desetih ljudi?
Mimogrede, slišal sem, da so se Japonci umaknili
vse do Šanghaja. Tudi če prideš do kitajske meje,
jih boš s težavo ujel.
Vseeno mi je, tudi če jih potisnejo vse do Tokia.
Ne bi ti smelo biti, če se želiš vrniti v Avstrijo.
Pa si ne. -Kaj?
Želim vrniti. -Zakaj?
Kar tako.
Ko se vrneš, povej moji ženi,
da sta dve leti ujetništva približno kot štiri leta zakona.
In da sem vesel, da sem se rešil obeh.
Tudi jaz se ne bom vrnil, vsaj dokler ni te sramotne vojne konec.
Kam pa si namenjen? -Na Tibet.
Potem pa v Kitajsko, da si poiščem kakšno delo.
Pa ti?
Po mojih izračunih je do kitajske meje 2058 kilometrov.
Do Tibeta pa 68.
To je dolga pot s tako težkim tovorom.
Ne, to je samo hrana.
Točno. -Moja.
Škoda.
Te planine so nevarne. Potrebno je prečkati precej ledenikov.
Če bi bil privezan name, bi ti lahko rešil življenje.
Glede na tvoje obnašanje, ko sva bila zadnjič v navezi,
mislim, da sem sigurnejši brez tebe.
Seveda.
Mislim pa, da nimaš prav glede oddaljenosti do meje s Tibetom.
Po mojih izračunih je do tja 65 kilometrov.
Staviva za kilogram hrane?
Vse, kar imaš, so postani krekerji.
Imam pa prav. Zmagal bom.
Hudiči! Izginite!
Tibet, streha sveta.
Zdi se mi, kot da sva se povzpela na srednjeveško kamnito trdnjavo,
ki se dviguje nad centrom Azije.
To je najvišja dežela na svetu.
In najbolj izolirana.
Glej ga.
Tibet.
Točno 68 kilometrov. -Čestitam.
Na žalost si svojo nagrado že pojedel.
Da.
Samo nasmehni se in reci da. Tako je najbolje.
Neverjetno, česa vsega se naučiš v zaporu.
Tibet.
Tujcem je dostop k Tibetu prepovedan. -Daj, no!
Tujcem prepovedano!
Prosim vas!
Da. Hvala. Seveda.
Prevod ni potreben.
Nekateri so veseli, da naju vidijo.
Naj te ne zavede.
Če Tibetanci ploskajo, pravzaprav odganjajo zle duhove.
Potrebujeva hrano.
Govorita z Garponom, guvernerjem province.
To je prerokba. Tukaj piše,
v poslednji volji velikega trinajstega Dalai Lame:
"V Tibetu se lahko zgodi, da vero in vlado
napadejo tuje sile.
Če ne bomo zaščitili svoje dežele,
bodo svečeniki in njihovi samostani uničeni.
Zemlja in posestva vladnih uslužbencev bodo odvzeti.
Dalai Lama in vsi spoštovani čuvaji vere
bodo izginili in bodo pozabljeni."
Zdaj veste, zakaj tukaj ne maramo tujcev?
Da, toda vedeti morate, da midva ne predstavljava grožnje ali nevarnosti.
Potrebujeva samo hrano in bova...
Njegova Visokost, Garpon.
Vaša Visokost, vesela sva, da vas vidiva.
Rada bi se opravičila.
Opravičila...
In vam predala posebno darilo.
Od vaju ne potrebujem ničesar.
No, prosim, od naju.
Živel Dalai Lama, Njegova Svetost.
Hvala za sliko. Vrnita se v Indijo.
Dva dni na zahodni tibetanski meji in ljubeznivo so naju izgnali.
Najini vodiči imajo strog ukaz, da naju spremljajo
do indijske meje, oddaljene kakih 40 kilometrov,
in da naju ubijejo, če poskusiva zbežati.
Mora pomeniti zdravo.
Vse dokler me ne poskusijo poljubiti.
Morava se oskrbeti. Jaz sem suh.
Ne glej mene.
Morava jesti, Peter. Veš, koliko je ura?
Ni na prodaj.
Oče mi jo je dal, ko sem se povzpel na Mount Blanc.
Vsi so se povzpeli na Mount Blanc, Peter.
Če bi jaz imel tako uro, bi jo zabarantal.
Odkod imaš takšno jakno? -Iz severnega Tibeta.
Komunistični vojaki iz Kitajske. Zelo lepo.
Dajo hrano, denar. Zelo lepo. Komunistični vojaki.
Ti je vojaška uniforma všeč?
Imam nemške vojaške škornje. Za tebe. Lahko?
Čakaj.
Daj mi to za stražarje.
Glej!
Ti je všeč? Všeč?
Zelo dobro. Močni so.
Naj ti pokažem, kako marširajo nemški vojaki?
Moraš napraviti tak izraz na obrazu.
Pridi! Da.
Stoj!
Odlično. Da. Ti, s prakso.
Zdaj vam bom pokazal, kako nemški vojaki tečejo.
Takole stoj.
Veš, kaj!
Vse je čisto.
Veš, koliko je ura?
Misliš, da sem tako srečen, ker potujem s tabo,
da moram plačevati račune?
Si ti tako "velik" človek, da ti ni treba ničesar prispevati?
Imaš kakšen problem?
Spomni me,
kaj si rekel tam na tržnici.
"Če bi imel takšno uro, bi jo zabarantal."
Ti nimaš ene.
Ti poceni, lažnivi pankrt. Ti imaš tri!
To je stara šara od nekih italijanskih ujetnikov.
Kaj me briga!
Nisi še nikoli slišal za načela?
Kakšna načela?
Hočeš uro? Izvoli. Izberi si eno.
In zadrži svoja načela. -Poglej se!
Zasačen kot sebičen otročaj, pa je še zloben!
Obnašaš se kot stara baba. Kaj hočeš?
Poskusi se opravičiti.
Poskusi občutiti malo kesanja.
Če pa to ne gre, poskusi spraviti ta porogljivi nasmeh s svojega lica!
Vzemi smrdljivo uro in utihni!
Ne potrebujem dolgočasne pridige slavnega frustriranega turističnega vodiča.
Ni čudno, da si vedno sam.
Nihče ne more prenesti tvoje bedne družbe.
Prosim, vzemi jih.
Narobe je bilo od mene, da sem jih skril.
Zadrži tole. -Ne.
Niti tega si nisem zaslužil. Samo izvoli.
Star bo tri leta in pol.
Vsak čas mu bo rekla, da sem izginil v Himalaji.
Kar je prav.
Zakaj?
Bolje mrtev oče, kot slab oče.
Napiši mu pismo.
Naj ve, da si še vedno živ.
New York.
Benetke.
Pariz. -Vaša Svetost, kje ste?
Čas je za vaše učenje.
Vaša Svetost, kje ste? Čas za učenje.
Dragi Rolf Harrer!
Sem oseba, ki je ne poznaš,
človek, ki ga nisi nikoli srečal.
Ti pa si nekdo, ki je v mojih mislih
in v mojem srcu.
V tej oddaljeni deželi, v katero sem odšel.
Če si lahko predstavljaš kraj, varno skritega pred ostalim svetom,
zakritega z zidovi visokih gora pokritih s snegom,
polnega nenavadne lepote, kakor iz sanj,
potem boš vedel, kje se nahajam.
V deželi, kamor potujem, v Tibetu,
ljudje verjamejo, da če prehodiš dolgo pot, da bi prišel do svetega mesta,
boš očiščen slabih del, ki si jih storil.
Verjamejo, da čim težja je pot,
globlje je očiščenje.
Že leta potujem od enega daljnjega kraja do drugega,
odkar si se ti rodil.
Videl sem menjavo letnih časov na velikih višinah.
Videl sem tibetanske divje konje, kako se pozimi selijo na jug
in se s prihodom pomladi spet vračajo preko polj.
Na tem kraju, kjer je čas obstal,
izgleda, da se vse giblje,
vključujoč mene.
Ne morem reči, da vem, kam grem,
niti da bom očiščen svojih slabih del.
Storil sem toliko stvari, za katere se kesam.
Toda na koncu tega pisma upam, da boš razumel,
da razdalja med nama ni tako velika, kot izgleda.
Z globoko vdanostjo -
tvoj oče, Heinrich Harrer.
Vstani.
Moj bog!
Dal ti bom svoje.
Rumenoglavci!
Ne! Čakajte! Nič nimava! -Daj denar!
Nimava denarja!
Daj uro! -Nič nimava!
Daj obleko! -Ničesar nimava za vas!
Čakajte!
Kam greste?
Sveto mesto... Lhasa...
Imam dovoljenje.
Nemogoče. Tujcem ni dovoljeno vstopiti v Lhaso.
Imava posebno dovoljenje za Lhaso.
Lhasa. Imam dovoljenje.
Za duhovnega vodjo se ne spodobi, da vohuni za ljudmi.
Pred samo mesecem dni sva bila v smrtni nevarnosti v rokah banditov.
Danes pa sva prišla do vhoda v prepovedano mesto Lhasa.
Težko je priti do njega, kakor do Meke,
vendar je enako privlačno, ker je prepovedano za vse tujce.
Celo v najinem bednem stanju
sva občutila draž tibetanskega svetega mesta,
doma Dalai Lame.
Samo nekaj tujcev je spoznalo njegove skrivnosti.
O, moj bog!
Je konec? -Ne, ni konec.
Lahko ostaneta na kosilu, če želita.
Zelo rada.
Jaz sem Tsarong. Dobrodošla v moj dom.
Jaz sem Peter.
Gospod komornik, lahko zaprosim
za sprejem pri namestniku in ministrih kabineta?
Gre za dva tujca, ki sta prispela v Lhaso.
S spoštovanjem, Rinpoche,
če je vaš cilj zaustavitve Kitajcev pridobivanje političnih zaveznikov,
potem zahteva, da prenehajo podkupovati svečenike
ni najbolj učinkovita taktika.
Zahteval sem mišljenje ministrov, ne nekega navadnega sekretarja.
Seveda. Oprostite.
Zdaj lahko greš.
Začni s prevajanjem pisma, kakor je napisano.
Seveda.
Se zavedate, koliko mož bi preživelo takšne preizkušnje?
Morali bi ju spoštovati.
Če ju vrnemo v Indijo, ju bodo sigurno poslali v zapor.
Toda njuno mesto ni tukaj, Kungo Tsarong. Niti nimata kje živeti.
Povabil sem ju, da ostaneta v mojem stanovanju za goste,
domnevajoč, da jima boste pustili ostati v Lhasi, seveda.
Povabil si ju, da ostaneta v tvoji hiši?
Toda zakaj?
Ali moram imeti razlog, da pomagam tistemu, ki je v težavah?
Zver.
Mislim, da pravi, da smrdiš.
Ni sa vama treba predstavljati.
Vem, kdo sta.
Jaz sem Pema Lhaki.
Ngawang vaju hoče obdarovati, zato vaju prosim, da se slečeta.
Dajta, začnita. Nimam celega dne.
To je pa zelo ljubeznivo od Ngawanga Jigmeja.
Kdo je on, da je tako pozoren?
Sekretar vladnih ministrov.
Želi vama podariti novo obleko.
Prosim, da izbereta del garderobe, ki ga imata najrajši.
Ti si šivilja?
Jaz sem krojačica, gospod, edina v Lhasi,
ki je bila v Kalkuti in zna napraviti te smešne obleke.
Naj izbiram?
Da. Izberite, kateregakoli želite.
In vi lahko napravite kateregakoli od teh? -Da.
Odlično. -Mi lahko napraviš to?
Da. -Krasno.
Hvala. -Ti je to všeč?
Karkoli vi želite.
Hočem ta lep suknjič iz tvida.
In te športne volnene hlače, prosim.
Dobra izbira. -Hvala.
Pa vi, gospod?
Bi hoteli vi izbrati namesto mene? -Hvala.
Prosim vas, gospod, slecite svoje ogrinjalo. Moram vas izmeriti.
Stojte pri miru, prosim vas.
Takole, prosim.
Prosim, stojte pri miru. -Oprosti.
Brez premikanja, prosim. -Žal mi je.
Takole ne boš nikoli padla. Popolno je.
Kljub temu. Vzpenjanje po planinah je zabava za bedake, Heinrich.
Pravzaprav, ni tako neumno.
Poglej tole.
Le daj.
To je potem, ko sem osvojil Eiger North Face.
To je z Olimpiade. Zlata medalja. Nič pomembnega.
Potem je to še ena velika razlika med našo in vajino civilizacijo.
Vi občudujete človeka,
ki teži k vrhu v vsaki poti življenja,
medtem ko mi občudujemo človeka, ki odvrže svoj ego.
Povprečen Tibetanec ne bi niti pomislil, da bi tiščal naprej po tej poti.
Gospoda.
Oprostite. Smo se že spoznali? -Ne, nismo.
Jaz sem Ngawang Jigme.
Da, seveda. -Oprostite nama.
Zahvaljujeva se vam za velikodušno darilo.
Prelepo je. Hvala vam.
Ni za kaj. Auf wiedersehen. Prepričan sem, da se bomo še srečali.
Nam lahko vi pojasnite,
zaradi česa ministri
zahtevajo, da kitajska vlada
"...preneha z darovanjem velikodušnih denarnih prispevkov
tibetanskim samostanom"?
Ali naša darila vaši vladi niso všeč?
Ne morem govoriti v imenu namestnika in ministrov, Visokost.
Sem navaden sekretar.
Ne za dolgo, predvidevam. Sedite.
Človek s tako očitnim talentom ne more biti zadovoljen
le s prevajanjem pisem.
Vaša diplomatska spretnost
tukaj bi lahko bila bogato nagrajena.
Zvesto služenje moji deželi je zadostna nagrada, Visokost.
Prosim za dovoljenje, da odidem.
Izgleda, da danes oba potrebujeva dobrega krojača.
Da, malo se...
Izvoli, sedi.
So ti všeč? Kupil ti jih bom.
Hvala, vendar ne pojem veliko mesa.
Ne ješ mesa? -On pravi, da so ti noži z zahoda.
Daš jih na noge in sečeš meso.
To so drsalke.
Obuješ jih,
da drsaš...
da drsiš... neka vrsta igre na ledu.
Zakaj?
Zakaj pa ne? -Še ena od zabav za bedake.
Vzemiva jih. Koliko stane...
Ne, za te?
Deset.
A te?
Si videla?
Si videla to?
Si se poškodovala? -Ne, hvala. V redu sem.
Takole. Vstani.
Si v redu? Si se udarila v glavo? -Ne, zabavam se.
Le drži se. -Hej, glejta mene!
Ne glej preveč v tla. -V redu.
Glej v moje oči. -Da, dobro.
Vam lahko pomagam? Tako, primite se me za roko.
Si srečna? -Zelo srečna.
Poskušam si te zamisliti, Rolf,
in tako te vidim:
deček, ki je močan in pameten,
deček, ki ga zanima življenje,
deček, ki ga ni strah, učiti se na svojih napakah.
Zdravo, poročena ženska.
Zdravo, samec.
Čestitam.
Pa, vstopi.
Japonska vojska je soočena z rastočim izzivom,
ne od kitajske združene fronte,
temveč močne kitajske komunistične armade.
Pod kontrolo Mao Tse-tunga...
Govori se, da so komunisti prevzeli
celo severno in srednjo Kitajsko.
Govorice? To je dejstvo, Peter.
Ngawang me obvešča o vseh novostih v zvezi s kitajsko vojno.
Torej... Kako je pri Kungo Tsarongu?
Iskreno, ne bi vedel. Izselil sem se pred petimi meseci.
Res? Je že toliko, odkar sva se nazadnje videla?
Izgleda, da. -Toda bil si zaseden?
To je zato, ker sem zelo zaseden,
odkar so me zaposlili, da izmerim celo mesto Lhaso.
Na žalost je vajina hiša predaleč, da bi jo vnesel v svojo karto.
Rada imava najino zasebnost.
Da, tako je videti.
Kako je z ženskami? Si spoznal kakšno, ki bi ti bila všeč?
Ženske.
Od kar sem se opekel pri ženski iz Avstrije,
izgleda eksotičen neuspeh z žensko iz Tibeta zgrešen.
Toda odgovor na tvoje vprašanje je, ne, nisem. Pa ti?
Prijateljeva sreča je blagoslov, Heinrich.
Žal mi je, da te najina jezi.
Moraš biti zelo osamljen in žalosten.
Vojna je končana!
So zmagali komunisti?
Tvoja vojna, prijatelj. Nemčija se je predala.
Kam greš? -Nazaj domov. V Avstrijo.
Gospod Harrer, pismo.
Pogrešamo te.
Tudi jaz vas pogrešam.
"Dragi gospod Heinrich Harrer!
Vi niste moj oče.
Prosim, prenehajte mi pisati.
Rolf Immendorf."
Cenjeni Harry Harrer?
Da? -Pismo za vas.
Cenjeni Heinrich Harrer ne želi več pisem.
To je od Njegove Svetosti, Dalai Lame.
Hvala, ker ste prišli, gospod Harrer.
Hvala vam za poziv, Velika Mati.
Ali poznate pravila protokola, ki se tičejo mojega sina?
Ne točno... Treba se je prikloniti in poklekniti.
Če ste v prisotnosti Njegove Svetosti,
morate vedno stati,
priklonjeni v znak spoštovanja, z rokami sklenjenimi v molitev.
Če sedite, morate vedno sedeti nižje od njega.
Ne smete ga gledati v oči. Nikoli ne govorite prej kot on.
Vedno ga nazivajte z "Vaša Svetost".
Nikoli mu ne obračajte hrbta. In nikoli, nikoli se ga ne dotikajte.
On je reinkarnacija Avalokiteshvare.
Bodhisattvajevega usmiljenja.
Ker je bil prepoznan, je dobil ime
Jetsun Jamphel Ngawang Lobsang Yeshi Tenzin Gyatso.
Sveti gospodar, nežna slava, elokvent, milost,
učeni branilec vere, ocean modrosti.
Njegova svetost, Dalai Lama, se želi srečati z vami.
Ker njegovi svetovalci niso dovolili privatnega sprejema pri njem,
me je Njegova Svetost zaprosila, da vas privedem s sabo na svoj mesečni sprejem.
Počaščen sem in ganjen.
Rumenoglavi.
Imaš dlake tudi na rokah? In nogah?
Pa ti? -Gospod Harrer.
V čast mi je, da sem vas spoznal, Vaša Svetost.
Imaš rad filme?
Veste, nisem gledal filma že osem let,
toda kolikor se spominjam, da, zelo. -Jaz tudi.
Me veseli. -Imam filmski projektor. In filme.
Hočem zgraditi filmsko hišo. Tukaj, v Potali.
S sedeži in ostalim. -Sedeži so priporočljivi.
Jo lahko ti zgradiš?
Prosim? -Lahko zgradiš filmsko hišo zame?
Moji svetovalci se morajo strinjati, ti pa boš dobro plačan.
In moral boš prihajati sem vsak dan zaradi gradnje. Vsak dan.
Kadar boš prišel, me boš obiskal. Lahko se pogovarjava o mnogih stvareh.
Rad bi se poučil o svetu, iz katerega prihajaš.
Na primer, kje Pariz, Francija, kaj je Molotov koktajl,...
In kdo je Jack Razparač.
Veliko tega mi lahko poveš.
V čast mi je služiti, Vaša Svetost.
V čem je problem?
Črvi.
Prosim vas, ne ranjujte več črvov.
Prosim vas. -Črvi?
V preteklem življenju je bil mogoče ta nedolžen črv vaša mati.
Prosim, ne več poškodovati...
Nemogoče... prosim... ne več...
Toda, vidiš, Tibetanci verjamejo,
da so bila vsa živa bitja njihove matere v preteklem življenju.
Zato jih moramo spoštovati in jim vračati njihovo dobroto.
In nikoli, nikoli ne poškudujemo ničesar živega.
Ne moreš zahtevati od pobožnih ljudi, da zanemarijo dragoceno učenje.
Da, toda Vaša Svetost,
s spoštovanjem, nikakor ne moremo...
Oprostite, toda nikakor ne moremo rešiti vseh črvov.
Ne, če želite, da bo kinodvorana zgrajena še za časa tega življenja.
Pameten si. Poišči rešitev.
Medtem pa mi lahko razložiš, kaj je dvigalo.
Antarktika. To je spodaj.
Tukaj.
Izvrstno.
Anglija.
Ne glej mene.
Tukaj?
Zamenjaj prestavo.
Poznam ga. Zatrobi. Zdravo!
Obrni!
Zaviraj!
Obleka ministra je mnogo bolj fina od tvoje stare rjave obleke, kajne?
Izvolite.
Izvolite vsi.
Najbrž si zelo pameten, da si tako napredoval.
Nisem nameraval za vedno ostati sekretar.
Izgleda, da ne.
Čestitke.
Znamenje zla! Znamenje zla!
V svojem glavnem štabu, v Pekingu,
je predsednik Mao Tse-tung triumfalno proglašen za vodjo
nove Ljudske Republike Kitajske.
Predsednik Mao je poudaril, da je prva naloga komunističnega režima
združitev kitajske domovine.
Objavil je, da je oddaljeno kraljestvo Tibet
sestavni del kitajskega ozemlja
in se mora priključiti novi veliki republiki.
"...in se mora priključiti novi veliki republiki."
Obveščamo vlado Ljudske republike Kitajske,
da vlada Tibeta ne priznava nobene tuje oblasti.
Mi smo neodvisno ljudstvo.
Vsi kitajski uradniki bodo izgnani izven meja Tibeta.
Želim vam srečno vrnitev v vašo domovino.
Želimo vam srečno in prijetno potovanje v Kitajsko.
Želimo vam varno in prijetno potovanje v Kitajsko.
Želimo vam srečno vrnitev v vašo domovino.
Želimo vam srečo in blaginjo.
Naj vidim.
Imaš zelo dolgo življensko črto, ne kot vsi ostali.
Če smo obrnjeni proti soncu, takrat je dan.
Ko smo v senci, je noč.
Če sonce pravkar vzhaja v Lhasi,
to pomeni, da pravkar zahaja
v... New Yorku, mogoče.
Zato ne more biti isti del dneva na vseh krajih.
Je to odgovor na tvoje vprašanje? -Da. Da.
Še kaj mi povej!
Kaj bi še želel vedeti?
Čez nekaj trenutkov boš vstopil v svet masovnih medijev.
Slišal bom novice iz vsega sveta?
Ne vem, ali v živo prenašajo iz otočja Tonga,
toda, na splošno rečeno, da.
Ali poslušaš novice iz svoje države?
Iz Avstrije? Ne. Sploh ne.
Posveti mi, Ku-Dun.
Zakaj? To je tvoj dom. -Ne, ni več.
Toda... ali nimaš tam prijateljev in družine?
Nekaj prijateljev, nobene družine.
Drži pri miru svetilko, Vaša Svetost.
Zakaj? So vsi pomrli?
Ne veš, da so še druge stavčne oblike razen vprašalnih?
Bil sem poročen, toda zdaj sem ločen.
Kaj si napravil?
Nisem želel otroka, zato sem šel stran, plezat na goro.
Imaš otroka, Heinrich?
Čeprav ga nikoli nisem videl.
Dobro. Naj ti pokažem, kako tole deluje.
Pritisni do konca! -Da, gospod Harrer.
Srečen Božič.
Hvala.
Kaj je temu vzrok? -Danes je Božič.
To pa je zate, prijatelj moj. Vzemi.
"Našel sem jo v neki prodajalni v Barkoru.
Dolgo je potovala in se končno vrnila domov.
Hvala za tvoje prijateljstvo. Heinrich."
Neverjetno.
Hvala ti, ker si mi rešil življenje.
...se mora osvoboditi verske tiranije.
Tibetanci se morajo ponovno združiti
z ostalimi brati in sestrami... -Ugasni ga!
...v veliko družino nove Kitajske. -Žal mi je.
Tujci kontrolirajo podkupljeno tibetansko vlado.
Moramo osvoboditi naše tibetanske tovariše izpod tujih imperialistov.
Milijon tibetanskih sužnjev mora biti osvobojenih.
Koliko tujcev je v Tibetu?
Ti, Heinrich.
Tibet bo osvobojen.
Vas je želel, gospod Harrer.
Uničevali so vas, v kateri sem rojen. Takster v Amdu.
Bilo je grozno.
To so bile samo sanje. Mora te je tlačila, to je vse.
Toda bilo je tako resnično. Odkod je to prišlo?
Moj um si takšnih grozot ne more izmisliti.
Ne morem spati. Strah me je, da se bodo sanje vrnile.
Par nespečnikov.
Povej mi zgodbo, Heinrich.
Povej mi zgodbo o vzpenjanju na gore.
To je dober način, da se zaspi. Te zgodbe so tudi meni dolgočasne.
Potem pa mi povej, kaj ti je pri tem všeč.
Kaj...
Popolna enostavnost. To mi je všeč.
Ko plezaš, je tvoj um čist,
osvobojen vseh zmed.
Imaš cilj.
Naenkrat postane svetloba jasnejša,
zvoki bogatejši
in napolnjen si
z globoko, močno prisotnostjo življenja.
Samo še enkrat sem se tako počutil.
Kdaj?
V tvoji prisotnosti, Ku-Dun.
Kitajci so osvojili večino severnih obmejnih področij.
Oropali so vasi, uničili samostane,
zažgali zapise in oskrunili svete relikvije.
Povedano nam je, da so celo ubili nekaj svečenikov.
V kateri vasi? -Takster v Amdu.
Tam je Njegova Svetost rojen.
Pridita naprej.
Ko ste bili obrambni minister predhodnega Dalai Lame,
ste hoteli reorganizirati vojsko.
Lahko to storite sedaj?
Narodnoosvobodilna vojska šteje milijon vojakov.
Mi imamo 8000 ljudi in 50 kosov topništva,
nekaj sto minometov in avtomatskih pušk.
Situacija je brezupna.
To pomeni, da odklanjate imenovanje?
Ne. Sprejemam ga s ponosom.
Vidva, gospoda, se spoznata na vojne.
Kakšno vrsto orožja nam priporočata?
Izgleda, da kitajske enote napredujejo proti našim severnim mejam.
Kje je Njegova Svetost?
Sijaj britanskega kronanja.
Nikjer na svetu ne obstaja nič niti pol tako lepega.
Samo enkrat ali dvakrat v našem življenju pride takšen dan,
ko se zavedamo, da opazujemo nastajanje zgodovine,
ko vemo, da bodo bodoče generacije preučevale ta dan,
ker je 12. maj 1937 eden od najpomembnejših datumov v zgodovini,
o katerem se bodo otroci učili mogoče še naslednjih tisoč let.
Iz trenutka v trenutek vznemirjenje...
Misliš, da bodo ljudje nekega dne gledali Tibet na filmskem platnu
in se spraševali, kaj se je zgodilo z nami?
Ne vem.
Mar ti ne poznaš vseh odgovorov?
Ne, ne poznam.
Na polju, kamor Tibetanci tradicionalno hodijo na izlete,
so zemljišče očistili, da se je napravila pristajalna steza,
da lahko pristane letalo s tremi kitajskimi generali.
Nedaleč stran je tibetanska vojska izvajala manevre.
Nekateri vojaki so nosili starinske mrežaste oklepe.
Namesto topov so imeli stare muškete in kopija.
Prizor miroljubnega ljudstva, ki zaman poskuša osnovati vojsko.
Strah pred vojno na obrazih mojih prijateljev
me je globoko osebno prizadel.
Odmevi agresije moje lastne dežele,
želja za pokoritev slabših narodov...
v meni budijo občutek sramote.
Mravljinci me spreletijo, ko pomislim, da sem nekoč delil isto prepričanje.
Kako se nekoč resnično
nisem razlikoval od teh netolerantnih Kitajcev.
Tibetanci pravijo, da je sovražnik najboljši učitelj,
ker nam samo sovražnik lahko pomaga, da razvijemo potrpljenje in usmiljenje.
Trdno so prepričani, da jih bo moč njihove vere
zaščitila pred Kitajci.
V pripravah na obisk generalov
se sveti obredi izvajajo po vsej Lhasi.
Figure božanstev so pazljivo narejene iz masla.
Ko jih sonce raztaplja, služijo kot opomin, da ničesar ni večno.
Nova zvezda vlade, minister Ngawang Jigme,
se je sam ponudil, da pričaka kitajske generale
in jih spremlja do Lhase.
Dvigovanje njihove zastave je čast, ki si je Kitajci ne zaslužijo.
Če nisi dovolj močan, da se boriš, moraš objeti svojega sovražnika.
Z obema rokama okrog tebe ne more nameriti s puško vate.
Ničesar v politiki ni vprašanje časti, prijatelj.
Zgodovina se ponavlja, celo v raju.
Generali, sprejela vas bo Njegova...
General, menihi dolgo časa delajo tale mozaik iz peska.
Je simbol razsvetljenstva in miru.
General!
Nočemo sedeti nižje od njega.
Toda, general. Tak je naš običaj.
Lahko jaz sedem niže.
Vaša Svetost, to je general Chang Jing Wu,
general Than Gua, general Than Gua San.
Želeli bi, da jih sprejmete.
Želim vam srečo in blaginjo.
Obljubljajo regionalno avtonomijo in versko svobodo,
če Tibet sprejme, da bo Kitajska njegov politični gospodar.
Dokler ne postanem polnoleten, je namestnik politični vodja Tibeta.
Morali bi prositi za sprejem pri njem,
da pretresete ta svetovno pomembna vprašanja.
Moje izkušnje v takih stvareh so omejene.
Jaz sem navaden budistični menih.
Vse, kar poznam, so sveto pismo in besede gospodarja Bude.
On je rekel: "Vsa bitja drhtijo pred nevarnostjo in smrtjo.
Življenje je vsem dragoceno.
Ko človek o tem razmisli, ne bo ubijal ali povzročil smrti."
Morate razumeti.
Te besede so zakoreninjene v srcih vsakega Tibetanca.
Zaradi njih smo mi miroljuben narod, ki zaradi načel zavrača nasilje.
Rotim vas, da spregledate, da v tem leži naša moč
in ne naša šibkost.
Zahvaljujem se vam za obisk.
Dar za prosvetljene.
Religija je strup.
Kitajci so napadli mejo Tibeta v bližini Den-Goa. -Ne!
"Danes zjutraj je 84000 vojakov Prve in Druge armade,
pod popolnim poveljstvom generala Chang Jing Wuja,
napadlo tibetansko mejo v bližini Den-Goa.
Tibetanska vojska meni, da se bliža napad na Chamdo.
Ngawang Jigme, naš pred kratkim imenovani guverner,
se pripravlja, da pošlje vojsko proti kitajski koloni,
s ciljem, da zaustavi njihovo napredovanje."
Kot veste, je Chamdo vhod v Tibet.
Če pade Chamdo, bo padel ves Tibet.
Če tega ne bi vedel, me ne bi postavili za guvernerja.
Razumete, da se je naša vojska pripravljena boriti proti Kitajcem do zadnjega človeka?
Prej bi umrli, kot pa se predali.
Bodite prepričani, da ne bo predaje, dokler sem jaz v Chamdu.
Pokličite Lhaso.
Takoj.
Prosimo dovoljenje, da se predamo.
Toda, predaje ne bo... -Rekel sem, pokličite Lhaso!
Dovoljenje, da se predamo, takoj!
Vojno smo izgubili v enajstih dneh, Heinrich.
Ta predaja je naša smrtna obsodba.
Bojim pa se, da ima naš prijatelj, Ngawang Jigme, zasluge za to.
Zapustil je Chamdo, nato pa uničil skladišča streliva.
Brez orožja in streliva
ni bilo upanja niti za tiste, ki so se želeli boriti.
Naši borci bi lahko držali ta planinski prelaz več mesecev,
celo več let.
To bi nam dalo čas, da zaprosimo za pomoč druge države.
Zdaj je vse izgubljeno.
Vdrli so skozi vrata.
Zdravo, prijatelj.
Storili smo to, kar je najboljše za našo deželo,
za Tibet.
Na poti v Lhaso sem videl Tibetance, kako nosijo takšne jakne.
"Kitajski vojaki. Zelo lepo.
Dajo hrano, obleko, denar. Zelo lepo."
Čudno je, kako lahko nekaj tako nedolžnega, kot je jakna,
predstavlja tako veliko laž.
Po vseh teh letih še vedno ne razumeš tibetanskih običajev.
Neodpustljivo je vrniti darilo.
Človek, ki izda svojo domovino, ne bi smel govoriti o njenih običajih.
Bili so časi, ko sem si želel, da bi bil ti mrtev.
Toda tvoja sramota bo tvoje mučenje.
In mučenje bo tvoje življenje.
Želim ti, da bo dolgo.
Molimo, da bo Njegovi Svetosti, Dalai Lami,
dana moč, da združi svoj narod.
Ponižno prosimo tibetansko vlado, da ugodi naši zahtevi
in dovoli Dalai Lami, da doseže politično polnoletnost.
DAJTE OBLAST DALAI LAMI
Celoten dvor je zajela panika.
Danes se skrivam pred svetom.
Je to težko v steklenjaku?
To je Mesečina...
od Debussyja.
Kaj še? Kaj še veš o tej pesmi?
Tega, tega in tega.
Upam, da si dobil vabilo za svečanost ustoličenja.
Da. Hvala.
To je naslednji teden. -Hvala.
Izgledam neumno?
Ne, prav lepo ti pristajajo.
Na Tibetu imamo pregovor:
"Če se lahko problem reši, se nima smisla vznemirjati.
Če se ne more, vznemiranje ne bo pomagalo."
Zato se prenehaj vznemirjati.
Moraš zapustiti Tibet. Tvoje življenje je v veliki nevarnosti.
Oprosti moji predrznosti, toda pripravil sem vse za tvoj varen odhod.
Po ustoličenju morava kreniti. Kitajci tega ne bodo pričakovali.
Kako naj pomagam svojemu ljudstvu, če bom pobegnil od njih? Kakšen vodja bi pa bil?
Moram ostati tukaj.
Služenje ostalim je moja pot k osvoboditvi.
Potem tudi jaz ne grem. -Zakaj ne?
Zato, ker si ti moja pot k osvoboditvi.
Buda je rekel: "Zveličanje ne pride z moje strani.
Zahteva neprestan trud in urjenje.
Zato trdo delaj in vztrajno išči sam svoje zveličanje."
Jaz nisem tvoj sin
in nikoli te nisem imel za svojega očeta.
Bil si preveč sproščen z mano za kaj takega.
Pomisliš kdaj nanj?
O čem premišljuješ?
Pravzaprav, to ni zavestno razmišljanje.
Toda vedno je prisotno.
Ko sem prečkal Tibet, je bil z mano.
Ko sem prišel v Lhaso, je bil z mano.
Ko sedim zraven tebe, je...
tu z mano.
Ne vem, kako sem si sploh lahko predstavljal svet brez njega.
Potem moraš iti domov in mu biti oče.
Vem.
Svojo nalogo z mano si končal.
Toda moraš ostati na mojem ustoličenju.
Hočem, da me vidiš v vsem sijaju in slavi.
V zadovoljstvo mi bo, prijatelj.
Od vlade Tibeta,
Vaši Svetosti, štirinajstemu Dalai Lami.
Prosimo vas, da vladate svojemu ljudstvu
kot duhovni in zemeljski poglavar Tibeta.
Zaradi vaših prošenj in želja ponižno sprejemam.
Čaj z maslom. Nikloli ni bil zame.
Eden je bil dovolj. -Da. Spoštovati moramo običaje.
Sveža skodelica čaja se nalije ljubljeni osebi, ki odhaja.
Ne, ne ne... Pusti se nedotaknjena, da čaka na njegovo vrnitev.
Naj vsi potniki najdejo srečo, kamorkoli že gredo.
Brez kakršnegakoli napora naj dosežejo, kar so si zadali.
In ko se zdravi vrnejo,
naj se v sreči srečajo s svojo družino.
Gospod Harrer...
Od Njegove Svetosti.
Zdravo, Horst. -Zdravo, Heinrich.
Rolf, pridi, da ga spoznaš.
Ne, ne želim.
Lahko?
Rolf, vzemi si čas.
Dobro opravljeno, sinko.
Dobro opravljeno.
Milijon Tibetancev je umrlo zaradi kitajske okupacije Tibeta.
Uničenih je bilo šest tisoč samostanov.
Leta 1959 je bil Dalai Lama prisiljen pobegniti v Indijo.
Tam še danes živi in poskuša najti mirno rešitev s Kitajsko.
Leta 1989 je dobil Nobelovo nagrado za mir.
Heinrich Harrer in Dalai Lama sta še danes prijatelja.